A mai bejegyzés nem annyira a
táplálkozásról fog szólni, de ígérem, szervesen kapcsolódik majd az
életmódváltás témájához! J
A hévégén sor került a Rotary
Futófesztiválra, ahol lefutottam a negyedmaratont, életemben először hivatalos
körülmények között. Január végén a ciprusi utazásom alkalmával úgy alakult,
hogy minden nap volt időm 5 km-t futni, ami kifejezetten jól esett a testemnek.
Ekkor ütött szöget a fejemben, hogy milyen jó lenne folytatni itthon is ezt a
szokást és célt is adni neki. Az életmódváltásom óta jártam ugyan futni, de
sosem rendszeresen. Csak úgy nyargalásztam 4-4,5 km-eket, ha kedvem volt hozzá.
Sosem számított, mennyi idő alatt teljesítem a távot, csupán a futás volt a
lényeg. Épphogy elhatároztam magamat, szembe is jött velem az interneten a
debreceni Rotary Futófesztivál hirdetése, ahol a maratoni és a félmaratoni táv
mellet negyedmaraton lefutására is volt lehetőség. Megtetszett az ötlet, a
verseny dátumának láttán azonban kissé elbizonytalanodtam: március 20.
Kikértem egy nagyon kedves orvos
barátom véleményét, aki nem mellesleg korábban tájfutó volt. Nagy örömömre
kivitelezhetőnek tartotta a dolgot, hiszen nem a nulláról kellett kezdenem a
felkészülést, edzett is voltam, csak futni kellett megtanulnom. Erre ő azt
mondta, mivel össz-vissz 6 hét áll a
rendelkezésemre, heti 6 edzés, amiből 1 lazább, a többin viszont oda kell
tennem magamat. Bevallom őszintén, ezt a tempót mindössze egyetlen héten
sikerült tartanom a felkészülés során. Viszont rengeteg futóknak szánt oldalt
végigböngésztem, és ez alapján igyekeztem összehangolni az edzéseimet. Jó ideig
csak 6 km-eket futottam, folyamatosan csökkentve a kilométerenkénti
időeredményeket. Éppen mire kezdtem ráérezni a dologra – egyre jobb
bemelegítés, táplálkozás, megfelelő terep, jobb időeredmények – lesérültem.
Eleinte nem vettem komolyan a csípőhorpasz izom – húzódást, igazság szerint fel
sem ismertem, csak enyhe kellemetlenséget éreztem bizonyos mozgások végzése
közben. Így folytattam tovább a futó és az aerobic edzéseket. 3 héttel a
maraton előtt azonban kezdett vészessé válni a helyzet. A sérülés miatt
megváltozott mozgásom azt eredményezte, hogy egy két napos képzés után – ami
intenzív ülést jelentett - a derekam teljesen beállt: fájdalom egészen a
lapockámig, még a zoknim felhúzása is komoly kihívást jelentett. Edzésről szó
sem lehetett, ami miatt olyannyira bepánikoltam, hogy megfáznom is sikerült.
Szó szerint belebetegedtem abba, hogy nem futhatok. Adott volt a feladat: minél
hamarabb összerakni magamat, hiszen nem akartam kihagyni a versenyt.
Szerencsére az orvos barátom mindvégig mellettem állt, remek tanácsokkal látott
el, és persze itt voltak a Forever termékek. Egy hét alatt megittam 1 l Freedom
gélt, és rendesen megemeltem az ásványi anyag-, kalcium-, és hyaluron-fogyasztásomat
is. A fájó területeket folyamatosan kentem az Aloe Heat Lotion-nel és az MSM
krémmel, és persze nyújtottam. Futni ugyan még nem futottam, de öt
nap múlva már kímélő-üzemmódban edzettem, 9 nap múlva pedig futottam. Ekkor már
növeltem a távot, hiszen a következő hétre be volt írva a napárba a verseny.
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEiL2yawibR2VqsQdBquqduNiGqSnFjl6Aa8ky6LX5kHdtlJvJKFCi7NEwkkR-SPbzPVmS1pTBZSXH_g38asHoGnxNq9PQdAKPMYnKJXqx93Xk5_ZK-h5fPyJn3H6IkQU__xJaOVy82BOvo/s320/IMG_20160320_133357.jpg)
Nem tudom, hogy más hogyan és
mennyi idő alatt épül fel hasonló sérülésből, de azt gondolom, hogy nekem nem
sikerült volna ennyi idő után újra elindulnom a táplálék-kiegészítők nélkül.
A további felkészülés során semmi gondom nem akadt, egy héttel a verseny előtt
olyannyira jól éreztem magamat, hogy rápróbáltam a 10 km-re. Ekkor 1 óra 5 perc
alatt teljesítettem a negyedmaratoni távot, egyáltalán nem fáradtam el és nem
voltam kimerülve a végére. A versenyen ezért az volt a cél, hogy okosan
beosztva az erőmet 1 órán belül fussak. Ez sikerült is, a hivatalos eredmények
szerint 58 perc 46 másodpercet mentem, ami majd’ fél perces javulást jelent
kilométerenként. Ja, és a lenyújtás után úgy éreztem, simán elindulnék még
egyszer J
Ezek nekem nagy eredmények ahhoz képes, ahonnan indultam, így azt gondolom, van
még ebben több is, így a továbbiakban az a cél, hogy kiderítsem, mekkora tempót
kell mennem ahhoz, hogy totálisan elkészüljek az erőmmel.
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEiCxOupUJsZ4ohISqjOmHjqFYmSh-ROlDE32Zwd9aPW2DPkIQHzBcDOmOLX9pBbwHCr00wV2bR61PWCUhNotUOihVf0VbsnzUAgZ7174IjP3-oFI1cyZwH1U9CXM-PssyV6vsTbJ4GrkcM/s320/IMG_20160320_141451.jpg)
Összességében óriási élmény volt
a verseny, nagyon motiváló volt együtt futni ennyi emberrel és a felkészülés
alatt is sokat tanultam magamról. Álmomban nem gondoltam volna, hogy egyszer
arról fogok eszmét cserélni valakivel, hogy szélben vagy esőben jobb-e futni,
hiszen normális ember egyikben sem teszi ki a lábát, ha nem muszáj. De ha
valakinek célja van, akkor az akadályok átalakulnak megoldandó kihívásokká, és
semmi nem számít, csak megyünk – esetemben rohanunk – előre. Rengeteget tud
változtatni a működésünkön, ha tudjuk, mit akarunk elérni. Ha tényleg azt
akarjuk, amit, akkor az Univerzum előbb-utóbb alárendeződik ennek, és a kitartás
meghozza a kívánt eredményt! Az ehhez vezető úton pedig azon kapjuk magunkat,
hogy egészen más emberré váltunk, mint amilyenek korábban voltunk.
Én sem voltam mindig ilyen fitty
lady, ahogy egy kedves barátom elnevezett. Sportot nézni mindig szerettem, és
az is igaz, hogy általános iskolában mazsoretteztem. A gimnáziumban kosaraztam
és úsztam, de a futással a világból ki lehetett volna kergetni, bármilyen
viccesen hangzik ez. Én voltam az a diák, aki inkább leúszta a Cooper-tesztet,
minthogy lefussa azt a bizonyos 2 km-t.
Mindezt csak azért meséltem el
Nektek, hogy lássátok, nem az számít, hogy mi történt eddig, hanem az, hogy mit akarunk elérni ezután. Bármilyen helyzetből elindulhatsz, ha van egy célod, és
tudd, hogy biztosan nem vagy egyedül! Pusztán nyitott szemmel kell járni a
világban, és meg kell találni azokat az embereket, akik segítenek Neked, hiszen
csapatban minden könnyebb, és nem mellesleg sokkal mókásabb is! A másik
oldalról pedig: attól sem kell félnünk, hogy megosszuk a tudásunkat,
tapasztalatainkat másokkal, hiszen attól, hogy ezt tesszük, nekünk nem marad
kevesebb!
Így ha bármi kérdésetek van akár
az amatőr futással, akár az életmódválással, fogyással, táplálkozással
kapcsolatban, keressetek bátran, segítek! J